2002. évi XIX. törvény
a Munka Törvénykönyvérôl szóló 1992. évi XXII. törvény módosításáról
1. § A Munka Törvénykönyvérôl szóló 1992. évi XXII. törvény (a továbbiakban: Mt.) 21. §-ának (2) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép, és a következô (3), valamint (6) bekezdéssel egészül ki, egyidejűleg az eredeti (3)-(4) bekezdés számozása (4)-(5) bekezdésre változik:
"(2) A munkáltató köteles döntése elôtt a munkáltatónál képviselettel rendelkezô szakszervezettel véleményeztetni a munkavállalók nagyobb csoportját érintô munkáltatói intézkedések tervezetét, így különösen a munkáltató átszervezésére, átalakítására, szervezeti egység önálló szervezetté alakulására, privatizálására, korszerűsítésére vonatkozó elképzeléseket.
(3) A véleményezéssel kapcsolatos eljárásra a 66. § irányadó azzal, hogy a tizenöt napos határidôt a tervezetnek a munkáltatónál képviselettel rendelkezô szakszervezet képviselôjéhez való érkezésétôl kell számítani."
"(6) A munkáltató a szakszervezeti tagdíj levonását az erre vonatkozó külön törvény alapján végzi."
2. § Az Mt. 25. §-ának (2), valamint (5) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(2) A munkaidô-kedvezmény mértéke valamennyi tisztségviselôt figyelembe véve összesen - eltérô megállapodás hiányában - minden három, a munkáltatóval munkaviszonyban álló szakszervezeti tag után havi két óra. E kedvezmény mértékébe a munkáltatóval való tárgyalás idôtartama nem számít be. A munkaidô-kedvezmény felhasználásáról a szakszervezet dönt. A munkából való távolmaradást elôre be kell jelenteni."
"(5) A szakszervezet kérésére a (2) bekezdés alapján járó munkaidô-kedvezménybôl fel nem használt idôtartamot, de legfeljebb a munkaidô-kedvezmény felét a munkáltató köteles pénzben megváltani. A munkáltató a pénzbeli megváltás összegét az érintett szakszervezeti tisztségviselôk átlagos, elôzô naptári évi átlagkeresete alapján állapítja meg, és havonta utólag - bruttó összegben - fizeti ki a szakszervezet részére. Ezt a pénzösszeget a szakszervezet csak az érdekvédelmi tevékenységével összefüggô célra használhatja fel."
3. § Az Mt. 39. §-ának (3) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(3) Ha a kollektív szerzôdést több szakszervezet vagy több munkáltató, illetve több munkáltatói érdek-képviseleti szervezet együttesen kötötte, a felmondás jogát - eltérô megállapodás hiányában - bármelyik szerzôdéskötô fél gyakorolhatja. Ha a kollektív szerzôdést a 33. § (3) bekezdése szerint több szakszervezet kötötte, a felmondás jogának gyakorlásában a szakszervezetek megállapodnak."
4. § Az Mt. 76/C. §-ának (4) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép, és a következô (5) bekezdéssel egészül ki:
"(4) Amennyiben a munkáltató székhelyének, telephelyének megváltozása miatt a munkavállaló munkavégzésének helye módosul, a munkaszerzôdést módosítani kell, ha
a) a változás következében a munkahely és a lakóhely közötti naponta - tömegközlekedési eszközzel - történô oda- és visszautazás ideje másfél, illetve tíz éven aluli gyermeket nevelô nô és tíz éven aluli gyermeket egyedül nevelô férfi, valamint a megváltozott munkaképességű munkavállaló esetében - a megváltozott munkaképességű munkavállaló által igénybe vett közlekedési eszközzel - egy órával növekszik, vagy
b) a változás a munkavállaló számára személyi, családi vagy egyéb körülményeire, illetve költségeire tekintettel aránytalan vagy jelentôs sérelemmel jár.
(5) A munkaszerzôdés módosítása során a munkáltatónak és a munkavállalónak a módosításból eredô utazási többletköltségek viselésérôl is meg kell egyeznie."
5. § Az Mt. 83/A. §-ának (4)-(7) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(4) Egy naptári éven belül az átirányítás, illetve a munkáltató 105-106. §-okon, illetve a 150. § (1) bekezdésén alapuló intézkedésének idôtartamát össze kell számítani és ezek együttes idôtartama - kollektív szerzôdés eltérô rendelkezése hiányában - a száztíz munkanapot nem haladhatja meg.
(5) Ha a munkavállaló eredeti munkaköre helyett más munkakörbe tartozó feladatokat lát el, a munkavállalót az átirányítás teljes idôtartamára a ténylegesen végzett munka alapján illeti meg díjazás, de az nem lehet kevesebb a munkavállaló átlagkereseténél.
(6) Ha a munkavállaló a munkaköri feladatai ellátása mellett, munkaidejének meghatározható részében más munkakörbe tartozó feladatokat lát el, a munkavállalót az (5) bekezdés szerinti díjazás a ténylegesen ellátott feladatok arányában illeti meg.
(7) Ha a munkavállaló a munkaköri feladatai ellátása mellett oly módon végez más munkakörbe tartozó feladatokat, hogy a két munkakörbe tartozó munkavégzés idôtartama nem különíthetô el, a munkavállalót a munkabérén felül külön díjazás (helyettesítési díj) illeti meg. A helyettesítési díj mértékét az átirányítás alapján végzett munkára irányadó díjazás alapulvételével kell megállapítani."
6. § Az Mt. 95. §-ának (5) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(5) A végkielégítésnek a (4) bekezdésben meghatározott mértéke háromhavi átlagkereset összegével emelkedik, ha a munkavállaló munkaviszonya az (1) bekezdésben meghatározott módon
a) az öregségi nyugdíjra [87/A. § (1) bekezdés a) pont], továbbá
b) a korkedvezményes öregségi nyugdíjra való jogosultság megszerzését megelôzô öt éven belül szűnik meg. Nem illeti meg az emelt összegű végkielégítés a munkavállalót, ha az a) vagy a b) pontban foglaltak alapján korábban már emelt összegű végkielégítésben részesült."
7. § Az Mt. 98. §-ának (2) bekezdése a következô új f) ponttal egészül ki:
[(2) Az igazolás tartalmazza:]
"f) a munkavállaló 95. § (5) bekezdésében meghatározott, emelt összegű végkielégítésben való részesülését."
8. § Az Mt. 105. §-ának (6) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(6) Belföldi kiküldetés esetén, ha az utazási idô a munkavállaló munkaidô-beosztása szerinti munkaidôn kívülre esik, a munkavállalót - kollektív szerzôdés eltérô rendelkezése hiányában - legalább a készenlét díjazására vonatkozó szabályokban meghatározott összeg kétszerese illeti meg."
9. § Az Mt. 106. §-ának (5) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(5) Kirendelés esetén a munkavállaló foglalkoztatása során alkalmazni kell a kirendelés helye szerinti munkáltatóra kiterjedô hatályú kollektív szerzôdés munkaidôre és pihenôidôre, valamint - ha a munkavállalóra kedvezôbb - a munka díjazására vonatkozó rendelkezéseit."
10. § Az Mt. 117. §-a (1) bekezdésének d) és f) pontja helyébe a következô rendelkezés lép:
[(1) E törvény alkalmazásában]
"d) éjszakai munka: a huszonkét és hat óra közötti idôszakban teljesített munkavégzés;"
"f) délutáni műszak: a többműszakos munkarend alapján a tizennégy és huszonkét óra közötti idôszakban telesített munkavégzés;"
11. § (1) Az Mt. 117/B. §-ának (1) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(1) A teljes munkaidô mértéke napi nyolc, heti negyven óra."
(2) Az Mt. 117/B. §-ának (3) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(3) A teljes munkaidô mértéke - munkaviszonyra vonatkozó szabály vagy a felek megállapodása alapján - legfeljebb napi tizenkét, legfeljebb heti hatvan órára emelhetô, ha a munkavállaló
a) készenléti jellegű munkakört lát el;
b) a munkáltató, illetve a tulajdonos közeli hozzátartozója [139. § (2) bekezdés]."
12. § Az Mt. 124-124/A. §-a helyébe a következô rendelkezés lép:
"124. § (1) A munkavállalót hetenként két pihenônap illeti meg, ezek közül az egyiknek vasárnapra kell esnie.
(2) Az (1) bekezdéstôl eltérôen a munkavállalónak munkaidôkeret alkalmazása esetén a munkaidô-beosztása alapján a pihenônapok helyett hetenként legalább negyvennyolc órát kitevô, megszakítás nélküli pihenôidô is biztosítható, amelybe a vasárnapnak bele kell esnie.
(3) Munkaidôkeret alkalmazása esetén az (1) bekezdésben meghatározott pihenônapok helyett a munkaidôbeosztása alapján a munkavállalónak hetenként legalább negyvennyolc órát kitevô, megszakítás nélküli pihenôidô is biztosítható
a) a rendeltetése folytán vasárnap is működô munkáltatónál, illetve munkakörben,
b) a készenléti jellegű munkakörben,
c) a megszakítás nélküli, illetve
d) a három vagy ennél több műszakos munkarendben foglalkoztatott, valamint
e) az idénymunkát végzô munkavállaló esetében, amelybe havonta legalább egy alkalommal a vasárnapnak bele kell esnie.
(4) Munkaidôkeret alkalmazása esetén az (1) bekezdésben meghatározott pihenônapok helyett a munkavállalónak a munkaidô-beosztása alapján hetenként legalább negyven órát kitevô, megszakítás nélküli pihenôidô is biztosítható, amelybe egy teljes naptári napnak és havonta legalább egy alkalommal a vasárnapnak bele kell esnie. A legalább heti negyven órát kitevô pihenôidô alkalmazása esetén a munkavállalónak a munkaidôkeret átlagában legalább heti negyvennyolc óra pihenôidôben kell részesülnie.
(5) Munkaidôkeret alkalmazása esetén a pihenônap
a) kéthetente, illetve
b) kollektív szerzôdés rendelkezése vagy a felek megállapodása alapján, legfeljebb havonta
- részben vagy egészben - összevontan is kiadható.
(6) Munkaidôkeret alkalmazása esetén
a) a készenléti jellegű munkakörben,
b) a megszakítás nélküli, illetve
c) a három vagy ennél több műszakos munkarendben foglalkoztatott, továbbá
d) az idénymunkát végzô munkavállaló esetében kollektív szerzôdés rendelkezése alapján a pihenônap legfeljebb hathavonta - részben vagy egészben - összevontan is kiadható.
(7) Az (5)-(6) bekezdésben foglaltak esetén a pihenônap összevonásának idôtartama az alkalmazott munkaidôkeret idôtartamát nem haladhatja meg. Hat nap munkavégzést követôen egy pihenônap kiadása kötelezô. Ez utóbbi alól a többműszakos, a megszakítás nélküli munkarendben, illetve munkakörben foglalkoztatott, továbbá az idénymunkát végzô munkavállaló esetében a kollektív szerzôdés kivételt tehet.
(8) A 127. § (5) bekezdés c) pontja szerinti munkavállaló esetében a heti pihenônap nem vonható össze.
(9) A 127. § (5) bekezdés a)-b) pontja szerinti munkavállaló esetében a heti pihenônap összevonására csak hozzájárulásával kerülhet sor.
124/A. § (1) Vasárnapra rendes munkaidôben történô munkavégzés csak
a) a rendeltetése folytán e napon is működô munkáltatónál, illetve munkakörben, vagy
b) a készenléti jellegű munkakörben, a megszakítás nélküli, illetve a három vagy ennél több műszakos munkarendben foglalkoztatott, valamint az idénymunkát végzô munkavállaló esetében, továbbá
c) a 124. § (5)-(6) bekezdésében meghatározott esetben
rendelhetô el.
(2) Az (1) bekezdés a) pontja tekintetében a 125. § (2) bekezdését megfelelôen alkalmazni kell.
(3) Az (1) bekezdés a)-c) pontjának alkalmazása esetén havonta legalább egy pihenônapot (pihenôidôt) vasárnap kell kiadni. Hat nap munkavégzést követôen egy pihenônap (pihenôidô) kiadása kötelezô. Ez utóbbi alól a többműszakos, a megszakítás nélküli munkarendben, illetve munkakörben foglalkoztatott, továbbá az idénymunkát végzô munkavállaló esetében a kollektív szerzôdés kivételt tehet.
(4) Ha a munkavállaló az (1) bekezdés alapján - a megszakítás nélküli, illetve három vagy ennél több műszakos munkarendben foglalkoztatott, valamint az idénymunkát végzô munkavállaló kivételével - vasárnap végez munkát, számára az ezt közvetlenül megelôzô szombaton rendes munkaidôben történô munkavégzés nem rendelhetô el."
13. § Az Mt. a következô új 149/A. §-sal egészül ki:
"149/A. § Vasárnapi munkavégzés esetén - a megszakítás nélküli munkarendben, illetve munkakörben, vagy a rendeltetése folytán vasárnap is működô munkáltatónál, illetve munkakörben foglalkoztatott, valamint az idénymunkát végzô munkavállaló kivételével - a munkavállalót rendes munkabérén felül ötven százalékos bérpótlék illeti meg, ha a munkavégzésre
a) három vagy ennél több műszakos munkarendben, vagy
b) a 124. § (5)-(6) bekezdése alapján a munkaidô-beosztása szerint, rendes munkaidôben kerül sor."
Záró rendelkezések
14. § (1) E törvény - a (2) és (4) bekezdésben foglalt kivétellel - a kihirdetését követô második hónap 1. napján lép hatályba.
(2) E törvény 16. §-a a törvény kihirdetésének napján lép hatályba.
(3) E törvény hatálybalépésével egyidejűleg
a) az Mt. 118. § (1) bekezdésében, 123. § (2) bekezdés bevezetô szövegében, a 123. § (3) bekezdésében a "vagy a felek megállapodása" szövegrész és a 150. § (2) bekezdésében a "vagy a felek eltérô megállapodása" szövegrész, továbbá
b) az 1991. évi XXIX. törvény 3. § c) pontja
hatályát veszti.
(4) E törvény kihirdetésének napján az Mt. 31. §-ának (2)-(4) bekezdése hatályát veszti.
(5) E törvény hatálybalépésével egyidejűleg az Mt. 117/A. § (2) bekezdése d) pontjában az "illetve a 124. § (4) és (6) bekezdésében foglaltaktól eltérhet." szövegrész, "illetve a 124. § (6), valamint (8) bekezdésében foglaltaktól eltérhet." szövegrészre változik.
Átmeneti rendelkezések
15. § (1) Az e törvény 2. §-ában foglalt rendelkezést az e törvény hatálybalépésének évében a hatálybalépéstôl kezdôdôen arányosítva kell alkalmazni.
(2) Az e törvény 5. §-ában foglalt rendelkezést a törvény hatálybalépését követôen elrendelt átirányítás esetében kell alkalmazni.
(3) Az e törvény 6-7. §-ában, 17. §-ában, 18. §-ának (1)-(2) bekezdésében foglalt rendelkezést az e törvény hatálybalépését követôen közölt munkáltatói intézkedés következtében történô jogviszony megszüntetés (megszűnés) esetén kell alkalmazni.
(4) Az e törvény 8-9. §-ában foglalt rendelkezéseket az e törvény hatálybalépése után elrendelt kiküldetés, illetve kirendelés esetén kell alkalmazni.
(5) Az e törvény hatálybalépését követôen elrendelt, illetve közölt munkarendre, munkaidô-beosztásra és munkavégzésre az e törvénnyel megállapított munkarendre, munkaidô-beosztásra és vasárnapi munkavégzésre vonatkozó rendelkezéseket kell alkalmazni. Ha a munkáltatónál az e törvény hatálybalépését megelôzôen elrendelt, illetve közölt munkarend, munkaidô-beosztás nem felel meg az e törvény 12. §-ával megállapított rendelkezéseknek, a munkáltató legkésôbb 2003. január 1. napjától kezdôdôen köteles az e törvény 12. §-ával megállapított rendelkezéseket alkalmazni.
(6) Az e törvény hatálybalépését megelôzôen az Mt. 31. §-ának (2) bekezdése alapján megkötött üzemi megállapodásra annak megszűnéséig (megszüntetéséig) az e törvény hatálybalépését megelôzôen hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni.
Módosuló jogszabályok
16. § A munkavállalói érdek-képviseleti tagdíjfizetés önkéntességérôl szóló 1991. évi XXIX. törvény 1-2. §-a helyébe a következô rendelkezés lép:
"1. § A munkáltató a munkavállalók munkabérébôl a szakszervezeti vagy egyéb érdek-képviseleti tagdíjat (a továbbiakban: tagdíjat) a munkavállaló írásbeli kérelmére köteles levonni, és a munkavállaló által megjelölt szakszervezet vagy egyéb munkavállalói érdekképviselet (a továbbiakban: érdekképviselet) javára köteles a kérelemben meghatározott összeget átutalni.
2. § (1) A munkáltató a megbízás megszűnéséig köteles
a) a tagdíjat a munkavállaló munkabérébôl a bérfizetés esedékességekor levonni, és az érdekképviseletnek rendelkezése alapján kifizetni vagy a megjelölt bankszámlára átutalni;
b) évenként egy alkalommal - az érdekképviselet kérésére - a kérelmezô munkavállalók nevét és a levont tagdíj mértékét tartalmazó jegyzéket az eltelt idôszakra vonatkozóan összeállítani és az érdekképviselet rendelkezésére bocsátani.
(2) Az (1) bekezdésben foglalt feladatok ellátásáért a munkáltatót nem illeti meg díjazás."
17. § A köztisztviselôk jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény 19. §-ának (2) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(2) A végkielégítés összege, ha a felmentett köztisztviselô közszolgálati jogviszonyban töltött ideje legalább
a) három év: egyhavi,
b) öt év: kéthavi,
c) nyolc év: háromhavi,
d) tíz év: négyhavi,
e) tizenhárom év: öthavi,
f) tizenhat év: hathavi,
g) húsz év: nyolchavi
- a felmentési idô kezdetekor irányadó - illetményének megfelelô összeg. A végkielégítés mértéke négyhavi illetmény összegével emelkedik, ha a köztisztviselô közszolgálati jogviszonya az öregségi nyugdíjra [19/A. § (1) bek. a) pont], vagy a korkedvezményes öregségi nyugdíjra való jogosultság megszerzését megelôzô öt éven belül szűnik meg. Nem illeti meg az emelt összegű végkielégítés a köztisztviselôt, ha valamelyik jogcímen korábban már emelt összegű végkielégítésben részesült. A kifizetett végkielégítés összegét fel kell tüntetni a közszolgálati igazoláson."
18. § (1) A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény (a továbbiakban: Kjt.) 36. §-ának (2) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(2) A közalkalmazotti igazolásnak - a Munka Törvénykönyve 98. § (2) bekezdésének a)-e) pontjában és (3) bekezdésében foglaltakon túlmenôen - tartalmaznia kell
a) a közalkalmazott munkakörét,
b) a 22. § (3) bekezdés a)-d) pontjában meghatározottakat és a szülési szabadság idôtartamát,
c) minden olyan, a közalkalmazotti jogviszony megszűnésének évében munkában nem töltött idôt, amely alatt a közalkalmazott átlagkereset fizetésben részesült,
d) a tizenharmadik havi illetménynek a közalkalmazotti jogviszony megszűnése évében történô kifizetését, illetve ennek elmaradását,
e) a jubileumi jutalom kifizetését és ennek idôpontját,
f) a közalkalmazott 37. § (7) bekezdésében meghatározott, emelt összegű végkielégítésben való részesülését, továbbá
g) a közalkalmazotti jogviszony megszűnésének módját, és ha e törvény indokolási kötelezettséget ír elô, a megszüntetés okát. Ez utóbbiakat a közalkalmazott kérésére a közalkalmazotti igazolásból mellôzni kell."
(2) A Kjt. 37. §-ának (7) bekezdése helyébe a következô rendelkezés lép:
"(7) A végkielégítés a (6) bekezdésben meghatározott mértéke négyhavi átlagkereset összegével emelkedik, ha a közalkalmazott közalkalmazotti jogviszonya az öregségi nyugdíjra [37/B. § (1) bekezdés a) pont] vagy a korkedvezményes öregségi nyugdíjra való jogosultság megszerzését megelôzô öt éven belül szűnik meg. Nem illeti meg az emelt összegű végkielégítés a közalkalmazottat, ha valamelyik jogcímen korábban már emelt összegű végkielégítésben részesült."
(3) A Kjt. 59. §-a (4) bekezdésének d) pontja helyébe a következô rendelkezés lép:
"d) 124. §-ának (6) és (8) bekezdésében foglaltaktól kollektív szerzôdés vagy a felek megállapodása eltérhet."